Telegram til lady Edith.
Jeg vil ikke forstyrre.
Pjat. Du forstyrrer mig aldrig.
Tak, Baxter.
Jeg ville ikke forstyrre, men...
Bare du ville holde op med at tale sådan og flytte tilbage.
Jeg kom bare for at fortælle, at Edith vil modtage dårligt nyt.
Hvad? Hvordan ved du det?
Hendes forlægger tager hen til hende i eftermiddag.
Jeg er bange for, det er, hvad vi forventede.
Skønt man regner med det,
så gør det alligevel ondt, når det sker.
Du mener ikke, det er gode nyheder?
I så fald havde han ringet.
Når du ser Madge, må du advare hende.
- Er I alle parate til i morgen. - Hvad er det?
Jeg skal se huset igen.
Derefter beslutter jeg mig.
Fru Hughes tager med mig.
Det klarer du.
Hvordan er det hus?
Det ved jeg ikke. Spørg mig i overmorgen,
medmindre De vil med?
Det vil hun ikke have.
De ved, det ikke passer.
Det ville være fint at begrave fortiden.
Se, hvad hun siger, men tving hende ikke.
Ja, naturligvis er det slemt,
men hvor troede hun, han var? På en øde ø?
De må ikke gøre nar, mylady.
Kun herinde.
Jeg vil være gravalvorlig, når jeg går ned.
Nej, beklager. Virkelig.
Han var en rar mand. Men hvad han så i Edith...
Du godeste.
York og Ainsty-familierne har terrænridning
på Canningford på lørdag.
Hr. Blake har overbevist lord Gillingham om,
at de bør deltage.
Skulle man ikke følge jagten for at kvalificeres?
De har begge været ude med familierne.
De har ganske givet kringlet den.
Jeg kunne støde til dem.
Må kvinder ride om kap med mænd?
De ændrede det lige før krigen.
Far mener, det er ret hurtigt.
Vil de bo i Downton?
Hr. Blake og lord Gillingham?
De vil mødes i Canningford og så komme her om aftenen.
Du store.
Hvorfor vil herren komme til Downton efter bruddet?
Fordi han stadig ikke accepterer, jeg ved, hvad jeg vil.
Anna, synes du, jeg ser konet ud?
Slet ikke, mylady.
Jeg er fristet til at vise, hvad de går glip af.
Du ville ikke være så hjerteløs.
Shrimpie siger, han indskrænker listen
af muligheder.
Han mener, han vil fange hende inden længe.
Vil du fortælle prinsen det?
Det burde jeg vist, ikke?
Skal jeg tage med dig?
Nej, jeg går alene denne gang.
Undskyld, mylady. Jeg vidste ikke, De havde selskab.
Det er fru Crawley, min kusine.
- Hun er en hyppig gæst. - Goddag, frue.
Goddag.
Denker er min nye stuepige.
Hun forsøger at finde rundt.
Havde du et spørgsmål, Denker?
Det kan vente, mylady.
Jeg ville spørge Dem om bagagen
og hvilke kufferter, De foretrækker til at rejse.
Jeg rejser ikke meget i disse dage.
Hvorfor spørger du ikke Spratt? Han vil hjælpe dig.
Vil han hjælpe mig?
Det er godt at vide.
Så må De have mig undskyldt.
Hr. Barrow, De burde holde lidt fri og få hvilet ud.
- De ser forfærdelig ud. - Jeg har det helt fint, tak.
- Jeg har aldrig haft det bedre. - De ser skrækkelig ud.
Da De er ligeglad med mine synspunkter, hr. Bates,
er det vel passende, jeg er ligeglad med Deres.
Jeg smutter hen til huset. Jeg har glemt knappeæsken.
Det er lady Mary, Anna.
Hun vil sikkert bede om noget inden frokost.
Gå du bare. Jeg henter den.
Gør du? Tak.
Ved vi, hvornår han kommer?
Senere på eftermiddagen.
Jeg skulle snart få tegninger, som I ville kunne se på inden længe.
Hvilke slags tegninger?
Ideer til renovering af de forfaldne huse i landsbyen.
Hvorfor er der sådan en byggeiver?
Fordi krigen har vist, at halvdelen af befolkningen bor usselt.
De var chokerede over de nye rekrutters sundhedstilstand.
"Man kan ikke forvente højt udviklede folk fra omkostningseffektive hjem."
- Hvem sagde det? - Det stod vist på en plakat.
Jeg har hørt fra Charles i dag.
Han og Tony konkurrerer i terrænridning
på Canningford på lørdag.
- Atticus talte om det. - Atticus?
Atticus Aldridge. Fyren jeg mødte i York.
- Er han blevet en ven? - Ja, det er han.
Hans forældre, der hedder Sinderby, har købt Canningford.
Nu gør de kur til herredet. Lord Sinderby er rig, ikke sandt?
Ellers deltog man vel ikke.
Hvorfor ikke tage af sted alle sammen?
Ja, vi kan spørge bedste og lsobel og tage børnene med.
Skal jeg sige til Charles, de kan bo her?
Naturligvis, hvis det er det, du ønsker.
Når manden ankommer,
ville det være rart, hvis Edith og jeg kunne se ham alene.
MARRIED LOVE af Marie Stopes
Det må være her.
Virkelig, mylady? De overrasker mig.
Jeg håber ikke, dine standarder er så høje,
at du bryder vores kontrakt, Denker.
Overhovedet ikke. Ikke så høje, mylady.
Hvor er...
Hvor er dørhammeren?
Du bliver her.
Jeg har vist ham ind i salonen, men jeg er bange for,
det er, som vi frygtede.
Det gør mig ondt.
Herren er med dem nu.
- Er han her? - Ja, og det ser ikke lovende ud.
Jamen dog.
Fru Hughes siger, De gerne vil med i morgen.
Kun hvis De er indforstået.
- Det er en udstrakt hånd, formoder jeg. - Kun hvis det ikke er til besvær...
Nej, nej, nej.
De kan give te.
Hr. Carson vil gerne se huset.
Han vil gerne tilgives.
- Vil du ikke også med? - Jeg skal arbejde.
Du ser ud til at arbejde hårdere, end da vi havde frøken Bunting.
Jeg arbejder hårdere. Jeg vil ikke skuffe hende.
Te?
Te kan jeg lige klare at lave.
Hvordan fandt De mig?
Rose gav mig adressen.
De er kommet alene til denne del af byen?
Min stuepige har ledsaget mig. Hun venter udenfor.
Hvor vidunderligt at komme tilbage til en verden,
hvor damer bliver ledsaget af deres stuepiger.
Hvorfor har Deres søn ikke skaffet Dem en bil?
Det ville han, jeg...
Jeg valgte ikke
at fortælle ham, jeg tog af sted.
Det er ikke vores første hemmelige møde.
Jeg har det altid bedst med
at lade fortiden hvile.
Hvorfor er De så kommet?
Fordi Roses far, lord Flintshire,
mener, han er tæt på at finde prinsessen.
Så hun er i live?
Hun var i live, da hun forlod Rusland. Det ved de.
De mener, hun blev anbragt på en båd til Hong Kong.
Han ved snart noget mere.
Jeg ville have Dem fra første øjeblik, jeg så Dem.
Mere end nogen anden dødelig mand har ønsket en kvinde.
Det er en historisk detalje.
Vrøvl.
Hvis Irina var død,
ville jeg bede Dem om at løbe bort med mig.
Man kan ikke løbe bort,
hvis der ikke er nogen at løbe bort fra.
Jeg elsker Dem højere, end jeg elskede hende.
Selv i dag.
Selv denne eftermiddag.
Stop.
Hvorfor, når det er sandt?
Fordi De får det til at lyde, som om vi begge var ulykkelige.
Jeg tror ikke, De var, og jeg var sandelig ikke.
De ville ikke indrømme det, hvis det var sandt.
De synes, det er uhøfligt at være ulykkelig i et ægteskab.
Du kender mig, Igor,
det må jeg indrømme.
Ja.
Hvem var det?
Overbetjent Willis.
Han vil gerne komme tilbage med manden fra Scotland Yard.
Det lyder ikke godt.
Er det for at tale med hr. Bates igen?
Det er det mærkelige. Han vil snakke med frk. Baxter denne gang.
Frøken Baxter?
- Hvad har hun at sige om det? - Ingen anelse.
Hvornår kommer de?
I morgen tidlig.
Jeg håber ikke, de bliver hele dagen. På grund af vores aftale.
Han er gået.
Ville han ikke have te?
Han blev budt te, middag og en seng for natten, men han skulle gå.
Jeg er bange for, Gregson er død.
Det var da skrækkeligt.
Var det ham Herr Hitler?
Åbenbart.
Det var i hvert fald hans røverpak.
Under det såkaldte ølkælderkup i München.
Det tog politiet dage at få byen under kontrol igen,
og da var ethvert spor af Gregson forsvundet.
De fandt ham dog.
Eller det der var tilbage af ham.
Det er for skrækkeligt at tænke på.
De spærrede dog Hitler inde
i fem år.
Coombs siger, han ikke vil afsone fem år.
Der er en anden ting.
Edith arver Gregsons reklamefirma.
Det forventede jeg.
Jeg håber, det vil hjælpe hende igennem det her.
Det er meget generøst af ham.
Jeg formoder, de elskede hinanden.
Stakkels Edith. Hvordan tager hun det?
Det er svært at sige.
Det var ikke en overraskelse,
men der er altid en smule håb, ikke sandt?
Skal jeg se til hende?
Hun er gået en tur.
Hun ville være alene.
Beklager, mylady. Det er ubelejligt lige nu.
Jeg vil bare have et øjeblik.
Jeg sagde, det var ubelejligt.
- Hvad er der? - Jeg vil ikke have hende ind.
De behøver ikke være uhøflig!
Naturligvis ikke.
Hun kommer ikke ind og basta.
Jeg prøver at få hende til at forstå, men det er for forhastet.
Jeg ved det godt.
Jeg fik dårlige nyheder i dag, og havde brug for at se hende.
De havde ret med Marigolds far?
Det er jeg ked af at høre.
Men hvis De kunne give mig tid...
Jeg har ikke tid, hr. Drewe.
Selvfølgelig er jeg ked af det. Men han har været død
i over et år.
Det var, da han blev meldt savnet.
Ja, men han døde ikke før i eftermiddags for lady Edith.
Det er det, der tæller. Ikke?
Det går jeg ud fra.
Hvad studerer du nu, Daisy?
Den spanske arvefølgekrig.
Faktisk så er jeg meget...
Meget hvad, hr. Molesley?
Glem det.
Undskyld, jeg forstyrrer, frue...
Hvad er der, Spratt?
Vi har et problem med frøken Denker.
Hun forstår ikke vaskeriordningen her.
Hun vil have, at alt skal til det store hus. Selv de mindre artikler...
Du er ved at miste din sans for hvad der er relevant.
Du mister din situationsfornemmelse.
Men hun er tilbage i køkkenet nu
og råber skingerhøjt og nægter at vaske Deres ting!
Jeg er sikker på, det er meget interessant for fru Crawley.
Undskyld, mylady, jeg kan ikke gøre for det. Må jeg sende hende ind?
- Jeg undskylder virkelig. - Lad være. Jeg nyder det.
Det var det, jeg var bange for.
Kommer du til picnic på Canningford Grange
på lørdag?
Det er meget muligt.
Det glæder mig, for...
Nej, glem det.
Hvad skulle du til at sige?
Kun at jeg har inviteret lord Merton til te i morgen.
Har du endelig besluttet dig?
Ja, det tror jeg.
Men du skal ikke presse mig.
Du får besked på lørdag.
Jeg har et problem med hr. Spratt, mylady.
Jeg ved ikke, om frøken Collins leflede for ham,
men han har ingen forstand på den rolle, en dames stuepige har!
Vi lefler alle for Spratt her i huset, Denker.
Han styrer os med hård hånd.
Alle med undtagelse af mig, mylady.
Men jeg kan se, De har selskab, så vi kan diskutere det
en anden gang.
Og du undrer dig over, hvorfor jeg hverken har stuepige eller butler.
Når jeg er færdig, tager jeg til huset og læser til, vi spiser.
Madge siger, lady Edith er ret oprevet,
og det er ekstra svært, fordi han blev dræbt for længe siden.
Hun kan vel ikke forvente, at hele husstanden
sørger, da han ikke var en pårørende og døde for så længe siden.
Vil du ikke sige, hvad der er i vejen?
Jeg kunne ikke finde knappeæsken.
Jeg havde glemt alt om det.
Pyt med det. Den dukker op.
Jeg kiggede efter.
Det er jeg sikker på.
Jeg kiggede i alle skabe.
Og jeg fandt noget andet.
- Ja? - Ja.
Jeg fandt en bog af Marie Stopes
og en æske, der indeholdt en snedig lille tingest
for at sikre,
der ikke bliver nogen Bates-babyer.
Skal jeg klappe, fordi du har snuset i mine ting?
Vent et øjeblik.
Du skal ikke være vred på mig. Det er mig,
- der skal være vred på dig. - Hvordan det?
Du siger, du længes efter et barn.
Det er i Guds hænder.
Men du lader til at have overladt det til frøken Stopes ret erfarne hænder.
Du tager fejl.
- Sådan er det ikke. - Hvordan så?
Kom ind, Lily.
Jeg lægger de her på bordet til dig.
Daisy, der er du.
Jeg tænkte på, om du ville låne det her.
Femte bind af The Cambridge Modern History.
Min far gav mig hele sættet til min 40-års fødselsdag.
Det ved jeg ikke rigtig. Jeg har så mange bøger.
Vær ikke uopdragen, Daisy. Hr. Molesley tilbyder at låne dig
en af sine skattede ejendele.
Der er et godt kapitel om krigen
og om politik i dronning Annes regering.
Men selvfølgelig, hvis det ikke interesserer, så forstår jeg...
Nej, jeg kigger på det. Tak.
Han er en meget rar.
Man skal altid være høflig over for venlige folk.
Det sker ikke ofte!
- Hvad har du fortalt Bates? - Ikke noget.
Han har ikke spurgt, hvorfor du sover her?
Så sandelig ikke.
Jeg tænkte på, om du måske kunne ændre mening og komme tilbage.
Du hørte hr. Bricker sige, han ikke var blevet inviteret.
Hvordan kan jeg vide, det ikke blot var galanteri?
Fordi jeg siger det til dig.
Der skete ingenting.
Jeg vil fortælle dig, hvad der skete.
Du gav ham adgang til dit privatliv.
En mand, der troede, han kunne træde i mit sted uden videre.
Han troede det og tog fejl.
Meget vel,
kan du sige, du aldrig har mistet kontrollen over en flirt, siden vi blev gift,
at du aldrig gav en kvinde et forkert indtryk,
så hold dig for guds skyld væk.
Ellers forventer jeg dig tilbage i aften.
Men hvorfor mig?
Hvorfor mig? Jeg arbejdede her ikke engang,
- da hr. Green kom. - Det stemmer.
- Hun kom først... - Tak, fru Hughes.
Men vi forstår, De har informationer
om hr. Og fru Bates.
Hvilke informationer?
Det ville vi gerne have, De fortæller os.
Jeg vil gerne tale om Deres fortid.
Foretrækker De, vi var alene?
Jeg kan ikke tillade, De udspørger en stuepige
- uden min tilstedeværelse. - Frøken Baxter?
Lad hende blive.
Meget vel.
Da De afsonede Deres fængselsstraf for tyveri...
- Hvad? - ...løslod man Dem efter tre år
og lod de resterende år
- være på papiret. - Ja.
De ved, at hvis De bryder løsladelsens betingelser,
kan vi få Dem i fængsel uden retssag?
- Det lyder... - Fru Hughes!
En afbrydelse til og jeg må bede Dem om at gå.
De tror, jeg ved mere, end jeg gør.
Jeg mener, der var en hændelse,
da hr. Green var her.
Der var måske en rejse til London, som ingen kendte til.
Men jeg kunne ikke sværge på noget af det.
Heller ikke om det var hr. Bates, der foretog rejsen.
Ikke engang det.
Tak for Deres hjælp, frøken Baxter.
Hvem har sagt, jeg vidste noget?
Vi fik et brev.
Fra hvem?
Farvel, fru Hughes.
Jeg vil stille et spørgsmål.
Kender fruen til din historie?
Ja.
Hun ved alt.
Så taler vi ikke mere om det.
Kom og se.
Ja. Det er den slags arbejde, vi søger, ikke sandt?
- Jeg vidste, du ville sige det. - Hvorfor?
Det er de dyreste.
- Hvad med tegningerne her? - De er langt billigere.
Og langt grimmere.
Men en del af de renoverede huse vil være beboede
af lejere på livstid.
Vi får ikke reel indkomst fra dem i 20 år.
Så i stedet for hr. Wavells ækle huse får vi vores egne.
Tom forsøger bare at beskytte boet.
Hvad er der galt, skat?
Hun er så sløv. Jeg tror, det er en bacille.
Hun spiste et dødt egern eller noget tilsvarende ulækkert.
Den er ret fed. Måske er den gravid.
Nej, det kan den ikke være.
Hvad skal vi sige til tegningerne?
Jeg vil tro, vi bør tage den billigere udgave, men det er en skam.
Nå, men jeg må gå. Jeg har en aftale i York om en time.
Fru Hughes, har De set frøken Baxter?
Det ligner ikke Dem at søge frk. Baxters selskab.
Jeg mener det, fru Hughes.
Det er i orden.
- Jeg overhørte det. - Kan vi tale?
Kom med herind.
Det gør mig ondt.
Fortsæt. Jeg kan holde til det.
Du godeste.
Jeg troede, det ville gå over,
men det bliver bare værre.
Jeg kan ikke sove.
Det overrasker mig ikke.
Hjælp mig.
Du spørger altid, om jeg har brug for hjælp, nu har du chancen.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre.
Vi må tage til lægen.
Nu.
Vi viser ham kanylen
og den væske, du sprøjtede ind,
alle de piller, du har taget, det hele.
Følg efter mig om fem minutter, vi mødes ved bagdøren.
Tag alt med. Er du med?
Jeg har gjort noget forfærdeligt.
Hvis du vidste, hvad det var, ville du ikke hjælpe.
Jeg ved, hvad det var.
Kom ned om fem minutter.
Det ser smukt ud på Dem, mylady.
Det håber jeg. Min far vil fare op.
Superb.
Tak.
De får mig til at føle mig stærk.
Dækker det?
Mylady er meget generøs.
I det mindste kan hun bære det. De fleste ligner skaldede aber.
Så er det gjort.
Det vil ikke give ham kvaler længere?
Ikke hvis han holder op med at forgifte sig.
Har De set på de ting, han har taget med?
De har indsprøjtet en saltvandsopløsning.
Det er da ikke skadeligt, er det?
Det var ikke steriliseret.
Gentagne indsprøjtninger forårsager feber og bylder på stedet.
Jeg formoder, det er en behandling, De har brugt penge på?
Ja, en masse penge.
Jeg tog til London for at få elektroterapi,
og pillerne og indsprøjtningerne
skulle videreføre processen.
Hvad var formålet?
At ændre mig.
Og få mig til at ligne andre mennesker.
Andre mænd.
Jeg vil ikke påstå, jeg ikke forstår.
Jeg klandrer Dem heller ikke.
Men hverken stoffer
eller elektrisk stød vil give Dem, hvad De ønsker.
De mener, jeg er blevet snydt.
Mit råd, Thomas, er
at acceptere den byrde, som skæbnen har givet Dem
og få et så godt liv som muligt.
Husk på,
hårde kendsgerninger er altid bedre end falske håb.
Nu har De fået noget at grine ad.
Nej.
Jeg forventer ikke, De forstår,
men jeg synes, det beviser, De er en meget modig mand.
Hvad?
At forvolde Dem selv så megen smerte for at opnå Deres mål?
Tænk på alt det, De kunne udrette, hvis De besluttede Dem til det.
De er skør. Ved De det?
Jeg må ringe til Atticus og advare ham om, at vi alle kommer.
Hvorfor inviterer du ham ikke til middag?
Må jeg?
Bare som en ven.
Bare en ven. Nemlig.
Bare lsis ville vågne op.
Måske skulle jeg bede Stapeley om at se til den.
Det kan ikke skade.
Jeg synes, det ser fint og robust ud.
Det håber jeg sandelig til den pris.
Hvordan er køkkenet?
Ikke den størrelse, du er vant til.
Det er lige meget. Det er mit eget.
Jeg kan bo her, når jeg stopper med at arbejde.
Der er kun en trappe,
så det kan jeg nok klare, lige meget hvor gammel jeg bliver.
Og udendørs lokum. Det giver minder om fortiden.
Dem har jeg sørme set før.
Jeg kan ændre ting, når jeg flytter ind.
Ganske givet.
Godt. Jeg køber det.
Kom med ud,
jeg bringer nøglerne tilbage og giver mit svar.
Jeg misunder hende.
Har de tænkt på Deres pension?
Hvem siger, jeg lever så længe?
Er alle parate?
- Hvad er det? - Det er min kusine, Mary.
Hun siger, hun har en overraskelse.
- Du vil elske hende. - Jeg har i sinde at elske alle.
Nu kommer jeg ind.
Pola Negri kommer til Yorkshire!
Vi lever virkelig i en moderne verden.
Jeg er så jaloux.
Mary, det er Atticus Aldridge.
Endelig, hr. Aldridge.
- Rose har ikke talt om andet. - Hun driller bare.
Må jeg tage det som et kompliment?
Bedste? Hvad siger du?
Er det dig?
Jeg troede, det var en mand i dit tøj.
Det klæder dig.
Far? Er du enig?
Det er den slags ting,
jeg ville forvente fra din side.
- Jeg formoder, du misbilliger. - Ikke specielt.
Jeg er bare overrasket over, at selv du
bruger dagen efter, jeg hører min mand er død,
til at prøve ny mode.
Det er vist ikke helt fair...
Og som om det ikke var nok,
har du planlagt picnic på lørdag.
Skal jeg virkelig være med?
Det håber jeg ikke, for du ødelægger som regel alting.
Ja, det gør jeg.
Det lader det til.
Godnat, mor.
Jeg tager en bakke på værelset.
Beklager, hr. Aldridge, men så ved De, hvordan vi er.
Den stakkel. Hun er så ulykkelig.
Men hun har ikke set ham i årevis.
Hun må have vidst, han var død. Det gjorde vi alle.
- Men bør vi tage med lørdag? - I må ikke aflyse.
Rose og jeg kommer, om I er med eller ej.
Måske er det godt for hende at tænke sig om i ensomhed.
Alle de tanker.
Det er overvurderet.
Tante Violet, jeg elsker dig.
Jeg klandrer krigen.
Før 1914 tænkte man overhovedet ikke på noget.
Hvad skulle jeg med sådan en tingest?
Det skal jeg fortælle dig.
Det er ret enkelt.
Undgå at bære mit barn.
Hvordan kan du tro det?
Når jeg ikke drømmer om andet?
Fordi du tror, jeg er en morder.
Hvad siger du?
- Vi ved, hvordan Vera døde. - Ikke Vera.
Hr. Green.
Hvor længe har du vidst, det var ham?
Jeg har vidst det fra den dag, jeg hørte, det var sket.
Det kan ikke passe.
Du kan ikke have vidst det.
Jeg vidste det, da han kom tilbage.
Da han sagde, han gik ned i køkkenet
under koncerten.
Jeg sagde til mig selv, du ikke vidste det, så det kunne ikke være dig.
Som dræbte ham, mener du.
Jeg var parat til det.
Jeg skulle til det.
Jeg tog til York meget tidligt
og købte en returbillet til London.
Jeg planlagde at rejse frem og tilbage den samme dag.
Jeg gik ud på perronen,
men jeg steg ikke på toget.
Hvorfor ikke?
Fordi jeg vidste,
at hvis jeg så ham,
ville jeg have slået ham ihjel.
Og slog jeg ham ihjel,
ville jeg blive hængt.
Det kunne jeg ikke gøre mod dig.
Gudskelov.
Den næste dag,
da jeg hørte, hvad der var sket, var det
som skæbnens vilje.
Jeg havde billetten i frakkelommen
- som en talisman. - Hvorfor?
For hvis jeg havde rejst,
ville jeg have afleveret begge halvdele.
At jeg havde den hel i min lomme var bevis på, jeg aldrig var taget af sted.
Derfor var du vred, da jeg gav den til fru Hughes?
Hvis funktionæren i York kan huske, han har solgt mig en returbillet til London,
er jeg en død mand.
Hvorfor smiler du?
Fordi du er uskyldig.
Jeg har levet i angst
og rystet.
Og jeg kunne ikke fortælle dig hvorfor.
Og nu er jeg bare så lykkelig.
Det lyder skørt,
men jeg er lykkelig.
Hvad siger du til lady Marys hår?
De talte alle sammen om det.
Jeg håber, hun kommer ned og viser os det.
Frøken Bunting elskede den nye hårmode.
Hun sagde, at kvinder blev sat fri.
Jeg er ked af, at frøken Bunting er rejst.
Hun gav mig selvtillid.
Hun fortalte mig, jeg var klog
- og kvik. - Jeg er enig.
Det er sværere på egen hånd.
Sværere at tro på.
Kunne jeg hjælpe?
Ikke med matematik, sandsynligvis,
men jeg ved lidt om historie, og jeg har læst et par bøger.
Hvor gammel var De, da De forlod skolen?
12.
Det var en skam. Jeg var ret kvik.
Min far ville have, jeg fortsatte.
Han ville have, jeg skulle være lærer,
hvis det ikke får dig til at grine.
Men naturligvis kunne han ikke klare det. Vi havde ingen penge.
Så blev min mor syg,
og jeg måtte tjene ret hurtigt.
Hvorfor går De ikke på aftenskole?
Nej,
det er for sent.
Men jeg ville gerne hjælpe.
Og vise det kan lykkes.
Fru Hughes,
kan De huske den frakke, jeg gav Dem
til flygtningene, da vi var i London til lady Roses bal?
Ja. De blev meget glade for den.
Det lyder skørt, ved jeg, men fandt De en billet i den?
I lommen?
Selvfølgelig,
- det kan De ikke huske. - Nej, det kan jeg godt.
Jeg fandt en.
En retur til London.
Præcis.
Forstår De,
hr. Bates mener, det var hr. Green.
Du godeste.
Men han har ikke gjort det, fru Hughes. Det ved jeg nu.
Hvis vi havde den billet,
kunne vi bevise, han ikke tog til London.
Jeg forstår ikke helt.
- Hvordan? - Fordi den ikke var revet over.
Naturligvis blev den smidt ud.
- Hvorfor skulle De ikke gøre det? - Det må jeg have gjort.
- Jeg beklager. - Det er ikke Deres fejl.
Det er min.
Jeg gav den væk.
Jeg gav beviset væk, som beviser min mands uskyld.
Jeg synes, du er meget modig.
Modig? Jeg er stiv af skræk.
Jeg kender ikke engang hesten, jeg rider.
- Hvor langt er væddeløbet? - Fem kilometer.
To gange rundt i en bane på to en halv kilometer
til der, hvor man kan se tårnet
derovre.
Goddag.
Hvad i alverden laver du her?
Hvad tror du?
Jeg rider terrænridning.
Kunne vi blive introduceret?
Frøken Mabel Lane, Lord Grantham.
Hvor bor du?
I aftes var jeg sammen med Lawson-familien i Brough, men de er væk i aften,
så jeg tager tilbage til London.
Det er da en tur. Du må være udmattet.
Du må gerne bo hos os.
Lord Gillingham og hr. Blake vil være der.
Har du nok tøj med?
Det tror jeg.
Det ved jeg.
- Rider du? - Ja.
Hvad nu? Hvor har I været?
Hr. Aldridge og jeg ordnede det i går aftes.
- Hans flinke forældre lod mig skifte i huset. - Kald mig nu Atticus.
Jeg må sige, jeg beundrer dig.
Ikke at deltage i vores eget løb ville være sølle.
Det stemmer. Jeg skal heppe på dig.
Hvad med dig? Hvornår har du besluttet dig?
I går da jeg fik ordnet hår
- i York. - Hvad med en hest?
Stephen red Trumpeter til i morges.
De er nede ved startstedet.
Det lader til at være mere end en tilfældighed.
Følger du efter mig?
Det overhører jeg, da jeg hader at tænke på dig som en tåbe.
Du ved, hvordan man skal overraske.
Det lyder som et kompliment. Jeg må hilse på Charles.
Flot klaret.
Du har gjort det godt.
Hvad hvis lady Grantham ikke havde bedt mig om at blive?
Så havde jeg selv foreslået det.
Jeg troede, du var taget med dem.
Nej. Jeg har en masse at lave, og så er det ikke lige noget for mig.
Skal du ud igen?
Nej. Jeg har en ny lejekontrakt, jeg skal kigge på,
og jeg vil se på tallene til værkstedet.
Forstår du, jeg rejser.
- Det vidste jeg ikke. - Nej.
Jeg har ikke fortalt det til nogen.
Jeg forstår ikke helt.
Det behøver du ikke.
Men når de kommer tilbage, så fortæl dem, jeg var afklaret,
og at jeg ikke var hysterisk.
Hils dem fra mig.
Du godeste, Edith, vil du ikke vente og snakke med dem om det?
Skal jeg snakke med nogen, er det med dig.
Så sig noget.
Det kan jeg ikke.
Men held og lykke.
Du er en fin mand, Tom.
Du må ikke lade dem knuse det.
Vil du ikke fortælle, hvor du tager hen?
Kan jeg ikke køre dig et sted hen?
Nej.
Men jeg tager en af bilerne til stationen
og giver nøglerne til stationsforstanderen.
- Jeg ville ønske... - Jeg kan ikke blive, Tom.
Ikke hvis jeg nogensinde skal blive lykkelig.
Det er vanvid! Du har mistet forstanden!
Sig det til hende.
Det stemmer.
Marigold er hendes datter.
Det er løgn!
Jeg ved ikke, hvad hun har på dig,
men du kan ikke tillade det!
Jeg kar en kopi af hendes fødselsattest.
Det står på fransk, men du kan læse mit navn
- tydeligt nok. - Det var modigt af dig.
Min tante ville forfalske den,
- men jeg havde brug for bevis. - Giv mig den.
Jeg har andre.
- Det har I to fundet på! - Så er det nok.
Vi har intet formelt, der giver os krav på hende.
Kun en besked fra hendes døende far!
Som jeg skrev.
Hvordan kunne du gøre det?
Jeg er din hustru,
og du har løjet
og svindlet
og udnyttet mig på skamfuld vis!
Selv med en elskerinde kunne du ikke have været mere falsk.
Fru Drewe, jeg ved, De ikke vil høre det,
men jeg er meget taknemmelig.
Nej, det vil jeg overhovedet ikke høre!
- Hent hendes ting. - Det vil jeg ikke!
Så lad være.
- Nej! Nej! - Nej!
- Skat, nej! - Sådan.
Vent! Vent lidt.
Vent, vent, vent.
Ellers falder hun ikke i søvn.
Du skal ikke være bange, skat.
Den rare dame er din nye mor,
og hun elsker dig højere end noget andet.
Men du må ikke glemme,
at vi også elsker dig.
Held og lykke.
Lad mig ikke falde af foran Rose.
Jeg er glad for, hun betyder noget.
Jeg vil helst ikke fremstå som et fjols endnu. Det kan hun opdage gradvist.
Bare jeg kunne ride overskrævs.
- Hvorfor gør du det ikke? - Ikke hvis bedste ser på.
Du overrasker mig.
Du er dygtig til at vælge, hvilke love der skal overholdes eller brydes.
Du skal ikke være sart. Jeg vil kun have, hvad du vil.
Og det er?
At du og Tony går ind i solnedgangen sammen.
Jeg hader dig virkelig.
Jeg hader dig, fordi du kan tage ham fra mig.
Når jeg kan gøre ham lykkelig og elsker ham højere, end du gør.
- Det er nok korrekt. - Hvorfor så komme her
og ligne en krydsning af et modeblad og dynamit?
Jeg kan ikke gøre det for let for ham.
De er næsten klar til afgang.
Må jeg se, Donk?
Kan du se tante Mary?
Ja.
Jeg synes, hun er forrygende.
Jeg synes, hun er tosset.
Det er godt at gøre skøre ting, mens man er ung.
Så længe man overlever.
Nogle gør skøre ting hele livet.
Hvad gav du af svar?
Jeg fortæller det, når vi alle er samlet.
Du afslører mig ikke?
Så du har sagt ja.
Jeg ved, du synes, jeg er skør,
men jeg fornemmer, det er min sidste chance for eventyr, før det er slut.
Nu du har sagt ja,
skal du ikke høre mere fra mig.
Tony.
Du kunne have tilladt hende at blive den første kvinde.
Vrøvl. Jeg tror ikke på at lade folk vinde.
Selv ikke hvis det er i din egen interesse?
Du red fint.
Hvis jeg gennemfører, vil det være et mirakel.
Vrøvl. Du er en ren kentaur.
Han er der næsten, hvis bare du kunne holde op med at lede ham på afveje.
Flot klaret,
og gudskelov du er tilbage i ét stykke.
- Hvem er det? - Det er mine forældre.
Mor, far, det er lord og lady Grantham.
Lady Mary, kender I allerede.
Lord Gillingham, Mabel Lane Fox, Charles, Blake
og naturligvis Rose.
Lady Rose, hvor dejligt at se Dem igen.
Hvorfor kommer alle ikke med tilbage
- for at bade og skifte? - Jeg venter,
til vi er tilbage i Downton, men tak.
Kan jeg ikke friste med middag?
Ikke i dag så beskidte vi er. Hvorfor ikke komme til Downton
i morgen til middag?
Det synes som lidt af en pålæggelse.
- Overhovedet ikke. - Så siger vi ja tak med glæde.
De har ikke mødt min svigermor og vores kusine,
- fru Crawley. - God eftermiddag.
Hvis Roses unge mands forældre kommer til middag,
så er forholdet mere fremskredet, end jeg troede.
Han lader til at være en rar dreng,
og det er ikke som katolikker, vel? Hun behøver ikke at konvertere?
Konvertere til hvad?
Judaisme.
Jeg læste i en artikel, at lord Sinderby
er en ledende figur i det jødiske samfund.
Der er altid noget, ikke sandt?
Hvad mener du med "rejst"?
Hun er rejst. Hun sagde ikke hvorhen.
Jeg tvivler på, det er til lady Rosamund.
Hvorfor?
Hun var naturligvis oprevet over Gregson.
Men hvorfor løbe bort?
Jeg tror, jeg tager af sted, Carson. Holder bilen stadig derude?
De er ved at pakke ud, mylady.
- Jeg kommer og... - Du bliver her. Jeg klarer det.
- Kan De tage dem? - Ja.
Hvis kufferter er det?
Lady Marys. Det er hendes rideudstyr.
Hjem, tak, kan De stoppe ved Yew Tree Farm?
Ja, mylady.
Lady Edith er rejst.
- Hvad mener du? - Hun er taget af sted.
Hun efterlod sin bil på stationen.
Hr. Branson er taget ned for at hente den.
Det må have været nyhederne fra Tyskland.
Stakkels pigebarn.
Jeg burde slå på gongongen.
Fru Hughes,
må jeg komme med et forslag,
som måske er besynderligt, men jeg spørger
- alligevel. - Du milde himmel.
Jeg er er meget spændt.
Tror du, at vi burde...
...investere i ejendom sammen?
Hvad i himlens navn mener De?
Jeg tænkte på, at hvis fru Patmore kan,
så kunne vi måske købe i fællesskab som et forretningsforetagende.
Så kunne vi pynte på ejendommen og dele huslejeindkomsten.
Vi ville have en pæn sum, når vi skulle pensioneres.
Gå hen og slå på den gongong.
Så fuglene er fløjet?
Jeg vil ikke sige noget om det, frue.
Ikke til nogen.
Det vil hun heller ikke.
Ved du, hvor hun er taget hen?
Nej.
Godt så. Mange tak, hr. Drewe, fru Drewe.
Jeg vil ikke tage mere af Deres kostbare tid.
De kommer med en tremmeseng.
Bare ring, hvis der er andet.
Det gør jeg. Tak.
Tak.
Vi er sammen, skat.
Jeg ved, det ikke er ideelt,
men det er bedst at være sammen,
så jeg synes, vi skal fejre det.
Jeg bestiller is
og et glas champagne,
og så kan vi muntre os, så meget du vil.
Ja.